МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ
МИКОЛАЇВСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ
ІМЕНІ В. О. СУХОМЛИНСЬКОГО
Факультет іноземної філології 
Кафедра загальної та прикладної лінгвістики

ЗАТВЕРДЖУЮ
Проректор із науково-педагогічної роботи____________О. А. Кузнецова 
                                  27 серпня 2019 р.

Програма навчальної дисципліни
 СУЧАСНА УКРАЇНСЬКА ЛІТЕРАТУРНА МОВА
Ступінь бакалавра
Галузь знань 03 Гуманітарні науки
спеціальність 035 Філологія 
035.10 прикладна лінгвістика
Освітня програма: Прикладна лінгвістика

Миколаїв–2019
Програму розроблено та внесено: Миколаївський національний університет імені В. О. Сухомлинського

РОЗРОБНИК ПРОГРАМИ: Каленюк Світлана Олександрівна, доцент кафедри загальної та прикладної лінгвістики, кандидат філологічних наук, доцент.

Програму схвалено на засіданні кафедри загальної та прикладної лінгвістики
Протокол № 1від «27» серпня 2019 року 

Завідувач кафедри загальної та прикладної лінгвістики ______(Коч Н. В.)

Програму погоджено навчально-методичною комісією факультету іноземної філології

Протокол від «27» серпня 2019 року № 1
Голова навчально-методичної комісії ___________       (Мороз Т. О.) 

Програму погоджено навчально-методичною комісією університету

Протокол від «27» серпня 2019 року № 14
Голова навчально-методичної комісії університету_____ (Кузнецова О. А.)

Вступ
Програма вивчення нормативної навчальної дисципліни «Сучасна українська літературна мова» складена відповідно до освітньо-професійної програми підготовки бакалаврів напряму 035.10 Філологія (Прикладна лінгвістика). 
Предметом вивчення навчальної дисципліни є сучасна українська літературна мова в усіх її стилях (науковому, офіційно-діловому, публіцистичному, художньому і формах вияву (усній і писемній), її фонетична (звукова) система, словниковий склад (лексика) і граматична (морфологічна й синтаксична) будова. Предметом цього курсу є також українське письмо-графіка, алфавіт, орфографія і пунктуація.
Міждисциплінарні зв’язки: вступ до мовознавства, історична граматика української мови, стилістика української мови, практикум з української мови, шкільний курс української мови.
1. 1. Мета вивчення дисципліни: оволодіння українською літературною мовою, засноване на вивченні її системи і підсистем – лексико-семантичної, фонетичної і граматичної, а також закономірностей, що визначають використання тих або інших виражальних засобів відповідно до сучасних норм; усвідомлення значення рідної мови не лише як засобу спілкування, а й як найважливішого джерела формування інтелекту й духовно-емоційної сфери особистості через її органічний зв’язок із національними традиціями.
1. 2. Завдання навчальної дисципліни: засвоїти знання, що складають зміст сучасної української літературної мови як науки, усвідомити й запам’ятати систему лінгвістичних понять, оволодіти мовознавчою термінологією; дати студентам чіткі поняття про нормативність української літературної мови, сприяти ґрунтовному оволодінню орфоепічними, орфографічними, лексичними, граматичними й стилістичними нормами сучасної української літературної мови; підвищити рівень культури усного й писемного мовлення студентів; виробити встудентів уважне й критичне ставлення до свого мовлення й суспільної мовної практики; збагатити лексичний запас студентів новими термінами з фахової підготовки; навчити студентів самостійно працювати з довідниками та словниками різних типів.
1.3. Згідно з вимогами освітньо-професійної програми студенти повинні: використовувати українську мову як державну в усіх сферах суспільного життя, зокрема у професійному спілкуванні; аргументувати свої погляди на дискусійні моменти у вивченні сучасної української літературної мови; ефективно працювати з інформацією: добирати необхідну інформацію з різних джерел, критично аналізувати й інтерпретувати її, впорядковувати, класифікувати й систематизувати; організовувати процес свого навчання й самоосвіти; демонструвати розуміння фундаментальних принципів буття людини, суспільства; використовувати інформаційні й комунікаційні технології, зокрема для вирішення стандартних завдань професійної діяльності; знати норми літературної мови та вміти їх застосовувати у практичній діяльності; створювати усні й письмові тексти різних жанрів і стилів державною мовою; обґрунтовувати проголошення української мови як державної як необхідну засаду розширення її комунікативних і державотворчих функцій; окреслювати основні проблеми сучасної української літературної мови як навчальної дисципліни.
Згідно з вимогами ОПП студент оволодіває такими компетентностями:
І. Загальнопредметні: застосовує досягнення національної та світової культури у вирішенні власних професійних та життєвих завдань; володіє розвиненою культурою мислення, умінням ясно й логічно висловлювати свої думки; володіє навичками наукової організації праці; розвиває навички самостійного опанування нових знань; уміє працювати з довідковою літературою, різнотипними словниками, електронними базами даних, системами інформаційного пошуку.
ІІ. Фахові: орієнтується в основних поняттях морфеміки, словотвору, граматики й морфології, принципах виділення частин мови в сучасній українській мові; уміє ідентифікувати й кваліфікувати з функціонального погляду всі різновиди морфем (кореневі, префіксальні, суфіксальні, інтерфікси, флексії); аналізувати морфемну структуру слова як системно упорядковану єдність його значущих складових частин (морфем і комбінацій морфем), характеризувати типові зміни у морфемній структурі слова; уміє з’ясовувати лінгвістичну природу граматичної форми, граматичного значення, граматичного способу, граматичної категорії; з’ясовувати значення поняття «частина мови»; уміє з’ясовувати складну частиномовну природу іменника; зміст понять «відміна», «парадигма»; розкривати мотивацію термінологічного позначення відмінків; аналізувати значення відмінкових форм іменника у структурі речення (суб’єктні, об’єктні, означальні, обставинні), характеризувати взаємодію прийменників і відмінкових форм іменника; уміє аналізувати лінгвістичну природу прикметника як однієї з чотирьох основних частин мови, з’ясовувати когнітивну сутність ознаки (сукупність ознак) як обов’язкової умови виділення окремого предмета (розмежування однотипних або різних предметів) позамовної дійсності, звертаючи увагу на позначення прикметниками якісних (виділюваних поза відношеннями до інших предметів) і відносних (виділюваних через зв’язки одного предмета з іншим) ознак; уміє обґрунтовувати виділення в системі повнозначних частин мови числівника як окремого лексико-граматичного класу слів із властивою йому специфікою реалізації морфологічних категорій роду, числа й відмінка; пояснювати частиномовну специфіку іменникових числових назв на тлі власне числівників; уміє з’ясовувати частиномовну природу займенника, обґрунтовувати засади виділення семантичних розрядів займенника, характеризувати поділ займенників за граматичними ознаками на іменникові, прикметникові, числівникові, прислівникові; уміє аналізувати й обґрунтовувати лінгвістичну сутність дієслова як найважливішої самостійної частини мови; з’ясовувати принципи й конкретні засоби творення дієслів одного виду від дієслів іншого виду; розкривати зміст поняття «видова пара»; коментувати в раціональному інформативному обсязі співвідношення і взаємозв’язки між дієслівним видом як граматичною категорією й аспектологічною категорією способів дієслівної дії; уміє з’ясовувати лінгвістичну специфіку дієслівної граматичної категорії часу; аналізувати категоріальне значення форм теперішнього, майбутнього, минулого часів; коментувати взаємозв’язки між граматичними категоріями виду й часу; уміє з’ясовувати лінгвістичну природу морфологічної категорії способу дієслова; характеризувати значення і творення дійсного,  умовного й наказового способів; пояснювати зміст поняття «перехідність» дієслова; уміє з’ясовувати частиномовну природу прислівника як незмінного лексико-граматичного класу слів, різноманітного за джерелами становлення та синтаксичними функціями; уміє з’ясовувати функціональне призначення прийменників та сполучників як важливих засобів вираження формальних і значеннєвих зв’язків між словами у реченні й між частинами складного речення; функціональне призначення часток; володіє уміннями та навичками здійснювати мовленнєву діяльність, зумовлену комунікативною метою.
На вивчення навчальної дисципліни у 3, 4 семестрах відводиться 540 годин / 18 кредитів ECTS.
2. Інформаційний обсяг навчальної дисципліни
(3, 4 семестри)
2. Програма навчальної дисципліни
Кредит 1. Словотвір. Морфеміка.
Тема 1. Словотвір і морфеміка сучасної української літературної мови.
Словотвір як учення про мотивацію і творення похідних слів. Твірна основа і словотворчий формант. Словотвірний тип і словотвірне значення. Способи словотвору в сучасній українській  мові. Словотвір іменників. Словотвір прикметників. Словотвір дієслів. Словотвір прислівників. Принципи словотвірного аналізу.
Морфеміка як тип мовної одиниці. Морфемний склад слова. Поняття про морфему. Типи морфем в українській мові. Морфи як варіанти морфем. Кореневі й афіксальні морфеми. Словотворчі, формотворчі і словозмінні афікси. Поняття нульової морфеми. Основа слова і закінчення. Основні зміни в морфемній будові слова: спрощення, перерозклад, ускладнення. Принципи морфемного аналізу слів.
Кредит 2. Граматика і морфологія сучасної української літературної мови.
Тема 2. Граматика української мови як учення про її морфологічну та синтаксичну будову. Морфологія та синтаксис як розділи граматики. Основні граматичні поняття: граматичне значення, граматична форма, граматична категорія, граматичне значення слова у його відношенні до лексичного. Способи вираження граматичного значення слова граматичною формою слова. Синтетичні й аналітичні форми слів. Граматичні категорії. Системи граматичних категорій в українській мові. Морфологічні, синтаксичні та лексико-граматичні категорії. Поняття грамеми.
Морфологія як граматичне вчення про систему форм слова та засоби їх вираження. Поняття про словоформу. Взаємозв'язок між словом і словоформою. Частини мови та принципи їх виділення в українській мові. Повнозначні та службові частини мови. Проблема займенникових слів, нечастиномовні слова – морфеми і слова – речення, ступені й різновиди взаємопереходу частин мови.
Кредит 3. Морфологія: іменник.
Тема 3. Загальна характеристика й лексико-граматичні розряди іменника.
Іменникяк частина мови. Семантико-граматичні ознаки його виділення. Лексико-граматичні розряди іменників: іменники – власні та загальні назви, назви істот і неістот, конкретні, абстрактні та збірні іменники, іменники з речовим значенням. Перехід іменників одного розряду до іншого.
Тема 4. Морфологічні категорії роду, числа і відмінка іменника. Поділ на відміни і групи. Морфологічний аналіз іменника.
Граматичні категорії іменника. Категорія роду, її значення, морфологічне, синтаксичне та лексичне вираження. Формально-граматичні та значеннєві принципи розподілу іменників за родами. Іменники спільного та подвійного роду. Хитання в роді іменників.
Категорія числа, її значення та граматичні засоби вираження. Іменники, що мають форму тільки однини або форму тільки множини. Категорія відмінка. Відмінкова система сучасної української літературної мови. Кличний відмінок у парадигмі іменника. Основні значення відмінків.
Словозміна іменників. Поняття про парадигму іменників. Повна та неповна парадигма. Принципи поділу іменників на відміни та групи. Характеристика парадигм іменників І, II, ІІІ та IV відмін. Розмежування варіантів відмінкових форм. Невідмінювані іменники. Відмінювання іменників pluraltatantum. Іменники з ознаками прикметникової парадигми. Словотвір іменників.
Кредит 4. Морфологія: прикметник.
Тема 5. Прикметник як частина мови.
Прикметникяк частина мови. Поняття про прикметник як частину мови. Специфіка граматичних категорій прикметника. Лексико-граматичні розряди прикметників: якісні, відносні, присвійні. Перехід відносних у якісні, присвійних – у відносні та якісні. Здатність прикметників формувати синонімічні ряди, вступати в антонімічні відношення, розвивати переносні значення.
Короткі та повні прикметники. Стягнені та нестягнені форми повних прикметників. Ступені порівняння як форми якісних прикметників.
Особливості відмінювання та правопису прикметників. Творення та значення вищого та найвищого ступенів порівняння. Аналітичні форми ступенів порівняння.
Відмінювання прикметників твердої та м'якої групи. Проблема кількості відмінюваних грамем прикметника. Словотвір прикметників якісних, відносних, присвійних. Творення прикметників від географічних назв. Прикметники, утворені складанням основ, їх правопис. Перехід прикметників у іменники.
Кредит 5. Морфологія: займенник, числівник.
Тема 6. Числівник як частина мови.
Числівник. Проблема частиномовної природи числівника. Розмежування числівниківта інших слів із кількісним значенням. Числівник як частиномовна морфологічна периферія. Специфіка вияву граматичних категорій числівника. Функціональні розряди числівників: власне-якісні, збірні, дробові, неозначено-кількісні. Особливості їх вживання. Питання про порядкові числівники. Структурні типи числівників: прості, складні та складені. Відмінювання різних розрядів числівників. Аналіз специфіки парадигм кількісних числівників у сучасній українській літературній мові. Синтаксичні функції числівників.
Тема 7. Займенник. Іменні частини мови (підсумкове).
Займенник. Займенникові слова в системі частин мови. Співвідношення займенників за значенням, морфологічними ознаками та синтаксичною роллю в реченні з іншими частинами мови – іменниками, прикметниками, числівниками.
Лексико-граматичні розряди займенників. Граматичні категорії займенників. Специфічні випадки функціонування займенників. Явище прономіналізації. Словотвірні характеристики займенників. Словозміна.
Кредит 6. Дієслово.
Тема 8. Дієслово як частина мови. Категорія виду.
Дієслово. Поняття про дієслово як частину мови. Система дієслівних утворень в українській мові. Неозначена форма дієслова. Типи дієслівних основ. Поділ дієслів на класи за співвідношенням із основами інфінітива та теперішнього часу. Поділ дієслів на дієвідміни.
Категорія виду дієслова. Протиставлення форм доконаного та недоконаного виду у видовій парі. Способи творення форм доконаного та недоконаного виду. Видова пара.
Тема 9. Дієслівні категорії способу і часу. Категорія особи.
Категорія особи дієслова та числа. Дієслова з неповною особовою парадигмою. Безособові дієслова. Категорія часу та роду дієслова. Система дієслівних часів у сучасній українській літературній мові, їх творення та значення. Пряме та переносне вживання часових форм дієслова. Категорія способу дієслова. Дійсний, умовний та наказовий способи, їх творення та значення.
Тема 10. Категорії перехідності/неперехідності та стану дієслова.
Загально дієслівна категорія перехідності-неперехідності дієслова. Перехідні дієслова та засоби їх вираження. Неперехідні дієслова та засоби їх вираження. Валентність дієслова.
Категорія стану дієслова та її зв'язок із перехідністю-неперехідністю. Дієслова активного стану, їх засоби вираження. Дієслова пасивного та зворотно-середнього стану.
Кредит 7. Прислівник.
Тема 11. Дієприкметник. Дієприслівник.
Дієприкметник як форма дієслова та прикметникові характеристики дієприкметника. Граматичні категорії дієприкметника.
Творення дієприкметників. Активні дієприкметники теперішнього часу, їх значення та вживання. Пасивні дієприкметники минулого часу обох видів. Перехід дієприкметників у іменники та прикметники. Дієслівні форми на -но, -то.
Дієприслівник як форма дієслова. Дієслівні та прислівникові характеристики дієприслівника. Значення дієприслівників доконаного та недоконаного видів. Творення та синтаксична роль дієприслівників. Перехід дієприслівників у прислівники та прийменники.
Тема 12. Прислівник. Станівник. Модальник.
Прислівник. Значення прислівниківяк слів, що виражають статичну ознаку іншої ознаки. Морфологічні ознаки, синтаксична роль прислівників. Групи прислівників за означенням. Ступені порівняння означальних прислівників.
Творення прислівників (від прикметників, іменників, числівників, займенників, дієслів). Перехід у прислівники інших частин мови. Перехід прислівників у прийменники, сполучники, частки. 
Слова категорії стану та їх місце в системі частин мови. Частиномовна база станівника. Лексико-семантичні групи слів категорії стану. Поняття про модальність і модальні слова. Формування модальника та його частиномовний статус. Семантичні розряди модальних слів. Морфологічні та синтаксичні властивості модальника.
Кредит 8. Службові частини мови.
Тема 13. Службові частини мови. Прийменник.
Прийменники як службові слова, що виражають відношення (просторові, часові та інші) між повнозначними словами. Морфологічний склад прийменників. Перехід самостійних слів і словосполучень у прийменники. Вживання прийменників з певними відмінками іменників і субстантивованих слів. Полісемія прийменників. Ознайомлення прийменників. Синонімія прийменників.
Тема 14. Сполучник.
Сполучники як службові слова, що виражають зв'язок між словами в реченні, між частинами речень. Синтаксичні функції сполучників. Морфологічний склад сполучників. Сполучники сурядності і підрядності, їх групи. Сполучні слова їх відмінність від сполучників. Перехід повнозначних слів у сполучники.
Тема 15. Частка. Вигук.
Частки як службові слова, що вносять певні відтінки у значення слів чи рівень. Групи часток за значенням. Функції часток. Частки словотворчі і формотворчі. Правопис часток в українській мові.
Вигуки як слова, що виражають емоції та волевиявлення, їх роль у реченні. Групи вигуків за значенням, їх уживання. Перехід у вигуки повнозначних слів. Звуконаслідувальні слова.

4 Семестр
Кредит 1. Синтаксис. Словосполучення. Просте речення двоскладне речення.
Тема 1. Синтаксис. Загальні питання.
Загальне поняття про синтаксис. Зв’язок синтаксису з іншими лінгвістичними розділами та дисциплінами. Типи синтаксичних одиниць. Синтаксичні зв’язки і відношення (предикативні, підрядні, сурядні).
Тема 2. Словосполучення як не комунікативна синтаксична одиниця.
Словосполучення та його відношення до слова і речення. Типи словосполучень за будовою (за кількісним принципом). Типи синтаксичного зв’язку слів у словосполученнях. Типи підрядних словосполучень за морфологічною ознакою стрижневого (основного) слова. Засоби зв’язку слів у словосполученнях. Смислові відношення між словами у словосполученні.
Кредит 2. Просте речення двоскладне речення.
Тема 3. Речення як основна одиниця синтаксису. 
Речення та судження. Основні ознаки речення: предикативність, модальність і часова співвіднесеність, семантико-інформативна й інтонаційна завершеність. Основні аспекти вивчення речення: семантичний, формально-граматичний, комунікативний. Типи речень за комунікативним призначенням. Парадигма речення.
Тема 4. Просте двоскладне речення. Головні члени речення.
Поняття про двоскладне речення. Вираження предикативності у двоскладному реченні. Особливості семантичної структури двоскладного речення. Традиційне вчення про члени речення. Класифікація членів речення на основі синтаксичних зв’язків. Головні члени та їх роль у синтаксичній та семантичній організації двоскладного речення. 
Підмет як головний член двоскладного речення. Типи підмета та способи його вираження: а) прості підмети; б) складені підмети. Координація підмета і присудка Нові підходи до класифікації членів речення.
Тема 5. Присудок як головний член двоскладного речення. 
Типи присудків за морфологічним способом вираження та будовою. Дієслівний присудок. Простий дієслівний присудок, способи його вираження. Ускладнені форми простого присудка. Дієслівний складений присудок, способи його вираження. Характер допоміжного дієслова. Дієслівний складний присудок. Синонімічність різних форм присудка. Координація простого і складеного присудків із підметом. Іменний складений присудок. Питання про іменний присудок з нульовою зв’язкою. Зв’язка як складова частина іменного складеного присудка, типи зв’язок. Способи вираження іменної частини складеного присудка. Складний іменний присудок. Складні присудки змішаного типу. Синоніміка різних форм іменного присудка.
Тема 6. Другорядні члени речення. Додаток. 
Загальне поняття про непоширені та поширені речення. Другорядні члени речення, їх роль у структурі простого речення. З історії питання про другорядні члени речення. Принципи їх класифікації. Додаток як синтаксичне вираження об’єкта: прямий / непрямий; додатки при словах категорії стану; вивчення додатка у загальноосвітній школі.
Тема 7. Означення. Означення як синтаксичне вираження ознаки: узгоджене / неузгоджене; прикладка як різновид означення; її правопис; вивчення означення у загальноосвітній школі. 
Тема 8. Обставина. Обставина як синтаксичне вираження дії, процесу, стану, ознаки: групи обставин за значенням; вивчення обставин у загальноосвітній школі. 
Кредит 3. Односкладні, неповні і нечленовані речення. Прості ускладнені речення
Тема 9. Односкладні речення.
Поняття про односкладне речення. Характер головного члена в них. Односкладні речення і судження. Поширені і непоширені, повні і неповні односкладні речення. Односкладні речення – синонімічні паралелі двоскладних. Класифікація односкладних речень: означено-особові речення, неозначено-особові речення, узагальнено-особові речення, безособові речення, інфінітивні речення, номінативні речення. Структурно-семантичні типи нечленованих речень. Розрізнення нечленованих і неповних речень.
Тема 10. Повні та неповні речення. 
Структурно-семантичні різновиди неповних речень. Еліптичні речення. Приєднувальні конструкції як специфічні різновиди повних та неповних речень. Нечленовані речення.
Кредит 4. Прості ускладнені речення.
Тема 11. Просте ускладнене речення. Речення з однорідними членами.
Поняття про просте ускладнене речення. Основні різновиди ускладнених речень.
Речення з однорідними членами. 
Поняття про ряд однорідних членів речення. Характеристика ряду однорідних членів. Узагальнюючі слова при них. Питання про речення з однорідними присудками. Однорідні та неоднорідні означення.
Тема 12. Речення з відокремленими другорядними членами. 
Поняття про відокремлення. Основні умови відокремлення другорядних членів. Напівпредикативні відношення при другорядних членах. Відокремлення означень, узгоджених і неузгоджених. Синонімія відокремлених означень і підрядних означальних речень. Пунктуація при відокремлених означеннях. Відокремлення прикладок. 
Засоби вираження непоширених і поширених відокремлених прикладок. Синонімія відокремлених прикладок і підрядних речень. Пунктуація при відокремлених прикладках. Відокремлення обставин. Засоби вираження непоширених і поширених відокремлених обставин. Синонімія відокремлених обставин і підрядних обставинних речень. Пунктуація при відокремлених обставинах. Відокремлені додатки.
Тема 13. Вставні конструкції у структурі поширеного речення. Функціонально-семантичні різновиди вставних конструкцій. Уточнюючі слова та звороти в складі простого речення та їх синтаксична роль. Пунктуація в реченнях з уточнюючим членами.
Тема 14. Вставлені конструкції у структурі поширеного речення. Функціонально-семантичні різновиди вставлених конструкцій. 
Загальна характеристика звертань. Значення та способи вираження звертання, його місце в реченні. Інтонація при звертанні. Порядок слів у простому реченні. Прямий та непрямий порядок слів.
Кредит 5. Складне речення як синтаксична одиниця.
Тема 15. Складне речення як синтаксична одиниця. Поняття про складне речення. Комунікативна організація складного речення. Засоби зв’язку у складному реченні. Класифікація складних речень. Типологія складного речення та проблеми його дослідження.
Кредит 6. Складносурядне речення.
Тема 16. Складносурядне речення. Загальна характеристика складносурядного речення. Складносурядні речення відкритої та закритої структури. Засоби вираження синтаксичних зв’язків і змістових відношень між частинами складносурядних речень. Засоби поєднання предикативних частин складносурядного речення.
Тема 17. Класифікація складносурядних речень. Складносурядні елементарні речення. Складносурядні багатокомпонентні конструкції. Типи семантико-синтаксичних відношень у складносурядному реченні. Синтаксичний аналіз складносурядного речення. Структурна схема складного речення.
Тема 18. Пунктуація. Система розділових знаків. Принципи української пунктуації. Пунктуація в складносурядному реченні. Пунктуація в складнопідрядному реченні.
Кредит 7. Складнопідрядне речення.
Тема 19. Складнопідрядне речення. Загальне поняття про складнопідрядне речення. Розвиток учення про складнопідрядні речення. Синтаксичне значення понять «головна частина» та «підрядна частина». Засоби зв’язку у складнопідрядному реченні. Елементарні складнопідрядні речення.
Тема 20. Принципи класифікації складнопідрядних речень. Структурно-семантичні типи складнопідрядних речень. Лінгвістичні ознаки розмежування складнопідрядних речень нерозчленованої та розчленованої структури.
Кредит 8. Складнопідрядне речення розчленованої структури.
Тема 21. Поняття про складнопідрядні речення розчленованої структури. Типи складнопідрядних речень розчленованої структури. Складнопідрядні речення з підрядними часу. Складнопідрядні речення з підрядними умови. Складнопідрядні речення з підрядними причини. Складнопідрядні речення з підрядними місця. Складнопідрядні речення порівняльні. Складнопідрядні речення допустові. Складнопідрядні речення наслідкові. Складнопідрядні речення з підрядними мети. Складнопідрядні речення з підрядними супровідними. Синтаксичний розбір складнопідрядного речення розчленованої структури.
Кредит 9. Безсполучникове складне речення.
Тема 22. Загальне поняття безсполучникового складного речення. Проблема статусу цих структур. Складні безсполучникові елементарні речення та їх різновиди. Складні безсполучникові речення з однотипними частинами та різнотипними частинами. Структурно-семантичні особливості складних безсполучникових багатокомпонентних речень.
Тема 23. Різновиди складних безсполучникових багатокомпонентних речень: речення з однорідною безсполучниковістю; речення з неоднорідною безсполучниковістю; речення з однорідною і неоднорідною безсполучниковістю. Розділові знаки в безсполучниковому складному реченні. Синтаксичний розбір безсполучникового складного речення.
Кредит 10. Складні синтаксичні конструкції.
Тема 24. Складні сполучникові речення з різними видами зв’язку. Безсполучникові багатокомпонентні речення. Складносурядні багатокомпонентні речення.
Тема 25. Складнопідрядні багатокомпонентні речення. Речення з кількома підрядними частинами, різновиди зв’язку підрядних частин у їх межах: а) супідрядність (однорідна, неоднорідна); б) послідовний тип зв’язку предикативних частин. Статус складних сполучникових речень із сурядним і підрядним зв’язками. Класифікація цих структур.
3. Рекомендована література
Базова
Підручники і методичні посібники
1. Безпояско О. К. Іменні граматичні категорії (функціональний аналіз) / О. К. Безпояско. – К. : Наук. думка, 1991. – 172 с.
2. Безпояско О. Х., Городенська К. Г., Русанівський В. М. Граматика української мови: Морфологія / О. Х. Безпояско, К. Г. Городенська, В. М. Русанівський. – К. : Либідь, 1993. – 336 с.
3. Вихованець І. Р. У світі граматики / І. Р. Вихованець. – К. : Рад. школа, 1987. – 191 с.
4. Вихованець І. Р. Система відмінків української мови / І. Р. Вихованець. – К. : Наукова думка, 1987. – 286 с.
5. Вихованець І. Р. та ін. Граматика української мови / І. Р. Вихованець, К. Г. Городенська, А. П. Грищенко. – К. : Рад. школа, 1982. – 241 с. 
6. Вихованець І. Р. Теоретична морфологія української мови: Академ. граматика укр. мови / І. Р. Вихованець, К. Г. Городенська; За ред. І. Вихованця. – К. : Унів. вид-во «Пульсари», 2004. –  С. 28–31, 40–41.
7. Волох О. Т. Сучасна українська літературна мова. Морфологія. Синтаксис / О. Т. Волох, М. Т. Чемерисов, Є. І. Чернов. – К. : Вища школа, 1989. – С. 17–22.
8. Горпинич В. О. Українська морфологія / В. О. Горпинич. – Дніпропетровськ : ДДУ, 2000. – 374 с.
9. Сучасна українська літературна мова : Збірник вправ для лабораторних робіт: навчальний посібник для студ. спец. №2102 «Укр. мова і літ.» / Дудик П. С., Єрмакова С. Д., Литовченко В. М. – К. : Вища школа, 1987. – 167 с. 
10. Жовтобрюх М. А., Кулик Б. М. Курс сучасної української літературної мови / М. А. Жовтобрюх, Б. М. Кулик. – К. : Вища школа, 1972. – Ч. 1. – 406 с.
Періодичні видання:
1. Безпояско О. К. Зони перехідності в граматичній категорії числа іменника // Мовознавство. – 1995. – № 2–3. – С. 9–12.
2. Вакула Г. Г. Категорія істот і категорія неістот в українській мові // УМЛШ. – 1965. – № 6. – С. 19–25.
3. Вихованець І. Р. Дві версії про місцевий відмінок // Мовознавство. – 1994. – № 1. – С. 25–30.
4. Городенська К. Г. Структура складних іменників у контексті семантичного синтаксису // Мовознавство. – 1988. – № 3. – С. 27–34.
5. Горяний В. Д. Визначення синтаксичної ролі іменника // УМЛШ. – 1968. – № 2. – С. 52–55.
6. Дудик П. С. Про родові та відмінкові форми деяких іменників // УМЛШ. – 1965. – № 10. – С. 24–27.
7. Жовтобрюх М. А. Система частин мови в українській лінгвістичній традиції // Мовознавство. – 1993. – № 3. – С. 3–12.
8. Загнітко А. П. Диференціація невідмінюваних іменників за родами в українській мові // Укр. мовознавство. – 1985. – № 13. – С. 89–94.
9. Загнітко А. П. Категорія роду в системі граматичних категорій іменника // Мовознавство. – № 2. – С. 62–67.
10. Карпенко Ю. О. Ще раз про критерії виділення частин мови // Мовознавство. – 2001. – № 3. – С. 76–80.
11. Карпенко Ю. О. Друга відміна іменників // УМЛШ. – 1984. – № 11. – С. 29–34.
12. Карпенко Ю. О. Теоретичні засади розмежування власних і загальних назв // Мовознавство. – 1975. – № 4. – С. 46–51.
13. Мацьків П. В. Наголос і морфемна структура іменника // Мовознавство. – 1994. – № 1. – С. 34–40.
14. Пентилюк М. І. Загальне поняття про іменник // УМЛШ. – 1969. – № 12. – С. 71–78.
15. Плющ М.Я. Значення відмінкових форм іменника // УМЛШ. – 1970. – № 8. 
16. Самійленко С. П. Типи відмін іменників в українській мові та провідні фактори їх становлення // Мовознавство. – 1977. – № 1. – С. 18–24.
17. Скаб М. С. Кличний відмінок та його синтаксичні функції // УМЛШ. – 1990. – № 1. – С. 64–66.
Прикметник
1.	Грищенко А. П. Прикметник у системі частин мови // Мовознавство. – 1973. – № 6. – С. 15–26.
2.	Грищенко А. П. Прикметник у структурі словосполучення і речення // УМЛШ. – 1986. – № 7. – С. 39–45.
3.	Грищенко А. П. Якісні прикметники в історії української мови // Мовознавство. – 1978. – № 1.
4.	Казнадзей Й. Прикметник : Вивчення в школі // Початкова школа. – 1987. – № 11. – С. 43–46.
5.	Кошова І. Г. Про кількісну і якісну природу прикметника // Мовознавство. – 1970. – № 4. – С. 11-15.
6.	 Леонова М. В. Субстантивація прикметників в українській мові // Українська мова в школі. – 1960. – № 1. – С. 20–25.
7.	 Майданник З. М. Засоби вираження кількісної характеристики ознаки, названої прикметником, в українській та англійській мовах // Мовознавство. – 1994. – № 1. – С. 58–60.
8.	 Тимченко М.П. Якісні відіменникові прикметники у функціональних стилях мовлення // Мовознавство. – 1979. – № 4.
9.	 Тронь К.Г. Нестягнені форми прикметників в українській мові // УМЛШ. – 1972. – № 7. – С. 33–35.
10.	 Франчук В.Ю. Перехід відносних прикметників у якісні // УМЛШ. – 1964. – № 12. – С. 21–25.
Числівник
1.	Арполенко Г. П., Городенська К. Г., Щербатюк Г. Х. Числівник української мови. – К. : Вища школа, 1980. – 264 с.
2. Арсірій А. Т. Відмінювання числівників // УМЛШ. – 1988. – № 4. – С. 74–76.
3. Баранник Д. Х. Морфологічні особливості числівників // УМЛШ. – 1966. – № 6. – С. 15–19.
4. Налович М. В. Синтаксичні зв’язки кількісних числівників // УМЛШ. – 1964. – № 12. – С. 79–81.
5. Павлович М. В. Синтаксичні зв’язки кількісних числівників // УМЛШ. – 1964. – № 12.

Займенник
1. Дзендзелівський Й. О. Прономіналізація в українській мові // УМЛШ. – 1955. – № 1.
2. Жовтобрюх М. А. Займенник у системі частин мови // Мовознавство. – 1994. – № 6.
3. Матвіяс І. Г. Синтаксичні властивості займенника в українській літературній мові // Дослідження з синтаксису української мови. – К., 1958. – С. 77–128.
4. Сич В. Ф. Особові та зворотний займенники // УМЛШ. – 1976. – № 4. – С. 29–38.
5. Сич В. Ф. Присвійні займенники в сучасній українській мові // УМЛШ. – 1982. – № 2. – С. 39–43.
6. Шелехова Г. Займенник // Дивослово. – 1995. – № 9. – С. 38–41.

Дієслово. Дієприкметник. Дієприслівник
1.	Арсірій А.Т. Дієслово як частина мови // УМЛШ. – 1989. – № 1. – С. 76–78.
2.	Возний Т. М. Структурно-семантичні групи дієслів в сучасній українській мові // УМЛШ. – 1976. – № 3. – С. 27–34.
3.	Гнатюк Г. М. Синтаксичні функції дієприкметників у сучасній українській мові // Мовознавство. – 1980. – № 4. – С. 18–28.
4.	Передрій Г. Дієприслівник // Дивослово. – 1994. – № 12. – С. 36–38.
5.	Пітінов В. М. До питання про внутрішню дистрибуцію дієслів // Мовознавство. – 1973. – № 5. – С. 36-44.
6.	Русанівський В. М. Дієприкметники й слова дієприкметникового походження // УМЛШ. – 1968. – № 8. – С. 28–36.
7.	Сич В.Ф. Синтаксичні функції інфінітива // УМЛШ. – 1972. – № 3. – С. 24–31.
Прислівник
1.Арсірій А. Т. Прислівник // УМЛШ. – 1993. – № 7.– С.13–19.
2.Білоусенко П. І. Прислівники часу в сучасній українській мові // УМЛШ. – 1982. – № 7. – С. 43–45.
3.Болюх О.В. Морфолого-синтаксичні особливості прислівників // Мовознавство. – 1994. – № 6.
4.Гальчук В.Ю. З історії акцентуації прислівників в українській мові // Мовознавство. – 1995. – № 6.
5.Грещук В. В. До питання про словотвір прислівників на -о // Мовознавство. – 1990. – № 2.
6.Кучеренко І. К. Класифікація прислівників за значенням // Українська мова в школі. – 1954. – № 6.
7.Мукан Г.М. Морфологічна будова і способи творення прислівників // УМЛШ. – 1983. – № 10. 
8.Русанівський В. М. Означальні, предикативні і модальні прислівники // УМЛШ. – 1967. – № 4. – С. 22–26.

Службові частини мови. Вигук
1.	Богдан М. М. Сполучники і сполучні слова як засоби зв’язку частин складнопідрядного речення // УМЛШ. – 1979. – № 1.
2.	Гальона Н. П. Функції модальних часток // УМЛШ. – 1990. – № 11.
3.	Кучеренко І. К. Лексичне значення прийменника // Мовознавство. – 1978. – № 3.
4.	Курносова Н. О. Про знаковий статус вигуків // Мовознавство. – 1990. – № 2.
5.	Мельничук О. С. Історичний розвиток функції і складу прийменників в українській мові // Слов’янське мовознавство. – К., 1966. – Т.3. – С.124–194.
6. Симонова К. С. З історії стверджувальних часток // Мовознавство. 1980. – № 4.
7.Симонова К. С. Категоріальні ознаки та синтаксичні функції часток // УМЛШ. – 1983. – № 7.
Довідникова література
1.Бурячок А. А. Орфографічний словник / А. А. Бурячок. – К. : Наукова думка, 1996. – 400 с.
2. Варган І. О. Російсько-український словник сталих виразів / І. О. Варган, М. М. Пилинська / [За ред. М. Ф. Наконечного]. – Харків : Прапор, 2000. – 864 с. 
3. Ганич Д. І., Олійник І. С. Словник лінгвістичних термінів / Д. І. Ганич, І. С. Олійник – К. : Вища школа, 1985. – 360 с.
4. Головащук С. І. Складні випадки наголошення: Словник-довідник / С. І. Головащук. – К. : Либідь, 1995. – 192 с.
5. Головащук С. І. Складні випадки наголошення: Словник-довідник / С. І. Головащук. – К. : Либідь, 1995. – 192 с.
6. Головащук С. І. Словник наголосів: понад 20000 слів / С. І. Головащук. – К. : Наукова думка, 2003. – 344 с.
7. Зубков М. Г. Сучасний російсько-український, українсько-російський словник: понад 60 тис. слів / М. Г. Зубков. – Х. :«УІС», 2000. – 576 с.
8. Короткий тлумачний словник української мови / За ред. Д. Г. Гринчишина. – К. : Просвіта, 1988. – 608 с.
9. Сліпушко О. С. Тлумачний словник чужомовних слів в українській мові: Правопис, граматика (10000 слів) / О. С. Сліпушко. – К. : Криниця, 2000. – 511 с.
4. Форма підсумкового контролю успішності навчання: залік (3 семестр).
Іспит (4 семестр).
5. Засоби діагностики успішності навчання: перевірка виконання індивідуальних завдань, контрольних і практичних робіт, завдань для самостійної роботи, написання рефератів.